FÖR ATT SKAPA RÄDSLA, HÅLL UPP EN SPEGEL.
MI-GO-MUNKARNAS ORDSPRÅK
Munken är död. Hur ska vi hitta Farouks kropp?
David?
Jag funderar.
- Nån annan måste veta. - Vem då?
- Jag kanske? I framtiden. - Nej...
- Har du frågat henne? - Nej, men vi... Det är slut.
Har... vi... Har vi bråkat?
Nej, men vi... Jag och hon är inte överens just nu.
- Så vi har bråkat. - Syd?
Borde jag vara arg?
Vi behöver bara hitta kroppen fort och avsluta det här.
Hjälper vi honom? Farouk?
Och världens undergång?
En sak i taget.
Hallå där...
En sak i taget?
Amiral?
Vad är det du läser?
"Allt är unheimlich som borde ha förblivit dolt och förträngt"-
- "men har uppenbarat sig."
Finns det nånstans där vi kan prata? Ostört?
Jag var elev här en gång, för en evighet sen.
Världen var... inte oskuldsfull, men mer så än nu.
Våra tankar var våra egna. Privata.
Förstår du? Så är det inte nu.
Det finns lyssnare. Iakttagare. Varelser från science fiction.
Telepater som kan läsa våra tankar. Stjäla våra hemligheter.
Vi är sårbara, du och jag. Våra hemligheter.
Men framförallt - senatorer, presidenter.
Det finns en plan. Skapa en hjärna som inte går att läsa.
En av våra egna. Hemlighetsbevararen.
Varför berättar du det här?
På grund av dina tester. Pojken som aldrig har varit sjuk.
Som läker. Du har en gåva.
Du är en gåva.
På din ansökan skrev du att du gör allt för ditt land. Var det en lögn?
- Nej. - Gör det. Bevara våra hemligheter.
- Hur gammal är du? - Sjutton.
"'Du kanske inte förstår det nu', sa prinsessan Reason"-
- "och såg menande på Milos förbryllade ansikte"-
- "men allt vi lär oss har ett syfte"-
- "och allt vi gör påverkar allting och alla andra"-
- "om så på minsta lilla sätt."
"När en fluga viftar med vingarna färdas en bris runt i världen."
"När ett dammkorn faller till marken"-
- "väger hela planeten lite mer."
"Och när du stampar med foten"-
- "rör sig jorden en aning ur kurs."
"När du skrattar"-
- "sprids glädje som krusningar i en damm..."
"och när du är ledsen kan ingen någonstans vara riktigt lycklig."
"Det är ungefär samma sak med kunskap."
"För när man lär sig något nytt blir hela världen så mycket rikare."
Är du också här?
- Är det nåt som...? - David.
- Ja? - Det är jag - Ptonomy.
- Inte roligt. - Jag kan nog inte styra länge till.
- Lever du? - Jag existerar. I deras maskin.
Är det lika med levande?
Munken. Han hackade amiralens hjärna.
Stordatorn. Minns du? Sladdarna.
Stordatorn hackade honom i sin tur och jag såg honom.
Här, i datorn. Hans minne.
- Och? - Jag vet var... fem!
- Fem? - Fem... Hitta, hitta Farouks kropp.
- Var då? - Ett ställe som heter...
Ett ställe som heter...?
Le Désolé.
Le Désolé. Le Désolé. Le Désolé.
Ditt inre öga... Kan du se mig?
I min sanna form?
Det är omöjligt...
Som du var för många år sen. Hur...?
En liten fågel från framtiden sa var du fanns.
Det går inte att planera för sånt.
- Professorn? - Är inte här.
Dags att berätta en hemlighet.
Min kropp. Vart förde du den?
Om jag berättar - ger du mig det unika?
Den oändliga drömmen?
Så när du drömmer ser du det här?
- Det är vackert. - Jag saknar det här. Att köra.
Radion är på, rutorna nervevade.
Vart ska vi?
Ser du inte? Det ligger där framme.
När börjar drömmen?
Nu.
Okej... Le Désolé.
Vi vet var det är. Vi behöver en plan. Ska vi berätta?
Om vi berättar så kan Farouk läsa deras tankar.
Okej. Vem ska vi använda oss av?
Fan!
På era platser... färdiga... gå!
- Är du vaken? - Jag vet inte riktigt.
HÅLL ER UNDAN
- Gör inte så där. - Vad då?
Se på mig som om jag är på ett zoo.
- Hur mår du? - Vem bryr sig?
Jag. Jag har alltid brytt mig.
Vad är det?
Amy gjorde så där. När hon var nervös.
Hör på, det var inte mitt beslut...
Jag vet... Finns det nåt kvar där inne av henne?
Säg mig en sak - och jävlas inte med mig, okej?
Är jag...?
Är jag verkligen här?
För om jag inte är det och vaknar upp där med honom...
Du är här. Hör du... Du är här.
Med mig. Jag tänker inte låta nåt hemskt hända dig.
Meddelande två: Var uppmärksam på alla symptom.
Förvirring. Lättretlighet. Upprepade ljud.
Om ni känner av några av de här symptomen...
Det här gör inte ont.
Upprepade ljud.
Om ni känner av de här symptomen ska ni tala med er observatör.
Iväg för att döda monstret.
En dikt.
Amerika, jag har gett dig allt och nu är jag inget värd
Amerika, två dollar och tjugosju cent
Den 17 januari 1956
Jag står inte ut med min egen själ
Amerika, när ska vi avsluta kriget mot mänskligheten?
Hon gifte sig aldrig, min mamma.
Det var bara pojkvän, pojkvän, affärer...
Ibland var de yngre. Ibland var de gifta.
Joan. Åh, Joan. Snälla, Joan.
Hon var det tragiska ligget. Den de aldrig kunde nå.
- Vad har det med... - Det kanske är mitt fel.
Jag kanske... tvingade bort honom.
Eller så har universum bara sjuk humor.
Mina damer och herrar, de oberörbara Barretts.
- Det var inte roligt. - Nej.
- Eller så är det han. - Eller så är det han.
- Har han gett sig av igen? - Ja, det har han.
- Sa han vart han skulle? - Nej.
- Har han gjort det förut? - Officiellt?
Inofficiellt. Bara tjejsnack.
Om du säger nåt måste du säga det högt.
Jag tänker leta upp honom.
Jag älskade en pojke i armén som hoppade från plan för att undgå mig.
- Och sen? - En dag öppnades inte fallskärmen.
Han är bara annorlunda nu.
På sjukhuset var det så romantiskt att träffa honom.
Jag behövde det. Att bli sedd. Kärlek.
Sen flydde vi och kom till Sommarlandet och det var intensivt.
Han är en bra person.
Han försöker verkligen.
- Men kan vi enas om att han sjuk? - Vad betyder det?
Berätta för mig.
Han kanske inte vet...
- Fortsätt. - Skillnaden mellan saker och ting.
Verkliga och overkliga. Rätt och fel.
- Så han har vanföreställningar? - Nej... Jag vet inte.
- Har du nånsin sett honom ljuga? - Nej.
Inte jag heller, men jag tror att han ljuger - hela tiden.
- Om vad då? - Det han gör. Det han vet.
- Och ändå... - Och ändå?
Vem lär oss att vara normala när vi är unika?
- Du litar inte på honom. - Nej, det är inte...
Jag älskar det vi var. Jag är bara inte säker på att vi är det längre.
Jag känner att jag måste säga det högt.
Din pojkvän är en extremt kraftfull mutant-
- som potentiellt skulle kunna förstöra världen.
Eller om du till exempel skulle såra hans känslor på djupet...
Jag tänker leta upp honom.
På grund av det jag sa?
Kärlek är det vi måste rädda om vi ska rädda världen.
Jag är bara inte säker på att det är det han gör.
På era platser...
färdiga...
Påminnelse: En förlorad betydelse är inte normalt.
gå!
- Följer han efter? - En dag efter. Kanske mer.
Sacrement! Jag känner igen det här stället.
Vi har varit här förut. Min kropp.
- Då är vi nära. - Tid och rum är relativt här.
Jorden förändras, ibland på bara en timme.
Det är en del av tricket, för att hålla mig borta från mig själv.
Och David?
Vår vilsne pojke kommer att vandra runt här resten av sitt liv.
Såvida han inte listar ut hemligheten.
- Jag lämnade ändå en lapp. - "Iväg för att döda monstret"?
Samt "jag älskar dig".
Är det för nåt jag har sagt i framtiden?
- Nej. Kanske. Lite... - Vi har definitivt bråkat.
Du har en plan i framtiden.
Hjälp Farouk nu så att han kan hjälpa oss sen. Det måste finnas...
Jag är på din sida. Rövhål!
Vad än nåt eventuellt framtida jag säger. Fattar du?
Då så. Vad är det här för ställe?
Le Désolé.
Det gjorde faktiskt ont...
- Var ligger klostret? - Jag såg det, men det rör på sig.
- Hur kan en byggnad röra sig? - Jag vet inte.
Öka takten, min herre. Snabbare! Vi är snart framme!
Nu kommer vi till den mest oroande vanföreställningen av alla.
Tanken att andra inte betyder nåt. Deras känslor, deras behov.
Tänk er en grotta där de inuti den aldrig ser världen utanför.
De ser i stället skuggor från den världen projicerade på grottväggen.
Världen de ser i skuggorna är inte den verkliga världen.
Men den är verklig för dem.
Om man skulle visa dem världen som den egentligen är-
- skulle de avfärda den som obegriplig.
OBEGRIPLIG
Men tänk om du i stället för att vara i en grotta var ute i världen-
-men inte kunde se den...
eftersom du inte tittade.
Du utgick från att världen du såg genom prismat var verkligheten.
- COOL HÖNA? - WTF? DET ÄR EN ANKA.
Men det finns en skillnad.
- HÖNA. - ANKA.
Till skillnad från grottan, där människorna är äkta-
-och skuggorna är falska...
så är andra människor skuggorna. Deras ansikten. Deras liv.
Narcissistens vanföreställning - de tror att endast de är verkliga.
- DU ÄR SÅ DUM. - INTE ALLS.
DUM DUM DUM
JAG TRODDE ATT VI VAR VÄNNER.
INGEN GILLAR DIG.
Deras känslor är de enda som räknas, för andra är bara skuggor-
-och skuggor känner ingenting.
För de är ju inte verkliga.
Men tänk om alla bodde i grottor?
KVINNOR SOM TJÄNAR MINDRE ÄN MÄN ÄR INGET SKÄMT. DET ÄR ETT BROTT.
ÄR DU FET? DU LÅTER FET?
Du skulle ingen vara verklig. Inte ens du.
Såvida du inte vaknade upp en dag och lämnade grottan.
Så märklig världen skulle te sig, efter en livstid bland skuggorna.
Vi går in!
De är...
Vi.
Vi går in!
- De är... - Vi.
Jag undrar vad som hände med dem.
Oss... Här ute.
Inget bra.
Det här stället...
- Nån sorts geografisk rubbning. - Är det ett begrepp?
Ett vägskäl av möjligheter.
- När det här är över åker vi hem. - Hem? Var är det?
Vi skaffar ett ställe. På landet. I lugnet.
- Blir gamla där... - Och dör, som dem.
Varje historia slutar likadant.
Det tror inte jag.
Det är rart.
- Kan du lova mig en sak? - Vad som helst.
När tiden är inne - bevisa att jag har fel.
Det är bäst att du har en plan.
Hitta uret. Hitta uret...
Det långa nuets ur. Långa nuet...
Solros, solros. Melanie...
Solros...
Melanie...
Det är gjort. Hon är vår.
Min. Vår.
Jag är nära, min älskade.
Kom till mig.
Kom. Kom...
Översättning: Joakim Sandström www.sdimedia.com